Ügyes voltál, numídiai.
Van még egy feladatom a számodra.
Vitus Aurelius vagyok, a VIII. légió optiója.
Takarodj vissza a picsába Rómába!
Most már háborúban állunk.
Tegnap követet küldtem, hogy tárgyaljon az apáddal.
Meggondolta magát? Tudja egyáltalán, hogy itt vagy?
Fejezd be a népünk gyilkolását! Utána beszélhetünk.
A regni törzs elfogadja a jelenléteteket,
de csak mint a cantii söpredék elleni szövetségest.
- Megbízol a regnikben? - A gyűlöletre jobban lehet építeni.
Táborozzatok le! Ha napfelkeltére nem jövök, menjetek vissza. Világos?
Igen, uram.
Kurva élet...
Apa nem volt otthon. Lehet, hogy foglyul ejtették.
Az apád halott. Láttam, ahogy megölték.
- Hazug disznó! - Rendben, csak kitaláltam.
Egyedül keresem meg a kurva rómaiakat!
Megkaptad a figyelmeztetést, Aulus Plautius!
Gyakorolj bűnbánatot!
Biztos, hogy készen állsz, Róma? Arra, amit látni fogsz?
Készen állok.
Akkor kezdjük el!
Valahogy... fényesnek tűnik.
Fényes vagy nyálkás?
Mint egy újszülött.
A mi újszülöttünk.
- Ennyi volt, indulok. - Várj még egy percet!
Azt mondta, napfelkeltéig várjunk. Felkelt a nap. Parancsot adott.
Ha visszajön, és nem leszünk itt, nem fog örülni,
szóval várj még egy percet.
Egy perc.
Hallottad este a farkasokat?
Farkasok, Decimus?
Rémek. Figyelmeztetést rikoltanak, hogy hagyjuk itt e gonosz földet.
És igazuk is van.
- Kire is várunk? - Tessék?
Hirtelen elfelejtettem.
A tábornokra, te idióta! Mi bajod?
És hová ment? A tábornok.
- És hová ment? A tábornok. - Jótól kérdezed. Nem mondta.
- Jól vagy, pajtás? - Csak álmos vagyok egy kicsit.
Csak álmos vagyok egy kicsit. Te nem?
Most, hogy mondod...
Egy, kettő, három.
Morrigan! Rég nem találkoztunk.
Mit művelsz ezekkel a seggfejekkel?
Nekem mondod? Én se mutatkoznék velük holtan.
Csakhogy ezek sötét idők.
BRITANNIA 3. RÉSZ
Innen már nincs visszatérés.
Cantiik! A rómaiak visszatértek.
Mielőtt megérkezik az első hó,
visszaszorítjuk a gazembereket a tengerbe, ahonnan jöttek!
Üdv!
- Azonnal dobd el! - Uraim...
Süket vagy?
- Ki vagy? - Egy idegen, aki erre járt.
Mit művelsz itt?
Erre jártam, tudjátok, mint amikor az ember...
De aztán megláttam, hogy van ételetek,
ezért először azt gondoltam, megeszem, amíg alusztok,
és aztán lelépek, de aztán meggondoltam magam.
Jobb ötletem támadt, így aztán maradtam.
Sokkal veszélyesebb döntés, de hatalmas előnyt is hozhat.
Tudjátok...
Vágjuk el a torkát és menjünk!
- Hátha ér valamennyit. - Bűzik, mint a döglött teve.
- Tudhat dolgokat. - Igaz.
- Tényleg tudhatok dolgokat. - Fogd be a pofád!
Milo öt talentumot kapott azért a kémért Galliában.
De az kém volt, és nem holmi szarszagú, kelta csavargó.
Szigorúan véve nem vagyok kelta.
Nem fontos. Tudom, hogy egyformának tűnünk.
- Lelassít minket. - Öt talentum az öt talentum.
Miért nem döntenek az istenek? Vannak isteneitek, igaz?
Dobjatok fel egy pénzérmét! Tessék, van is egy nálam!
- Ez római pénz. - Igen. Igazából a tiéd.
- Elvetted a pénzem? - Amíg aludtál. Bocsánat.
A pokolba!
- Gyerünk, essünk túl rajta! - Mondd, mi legyen!
- Fej... Nem, írás. - Mi legyen az írás?
Írás, hogy kinyírjuk, vagy írás, hogy éljen. Melyik a jobb?
- Választhatok? Az életemről dönt. - Fogd be a pofád!
Rendben. Ha fej, élet, ha írás, megöljük.
- Írás. - Nem kell bemondanod.
- Az előbb kérted. - Csinálhatnánk inkább?
- Háromból? - Igazságos ez?
Te maradj ki ebből! Újra. Újra!
- Add ide! - Ez eltarthat egy ideig...
Fej.
Na, ne már!
Rendben, ez fog dönteni.
Ki vagy te?
Miért mentél el a rómaiakhoz?
Hogy megmentsem a törzs tagjainak életét.
Elárultad a királyodat néhány rabszolga megmentéséért?
Ha árulást követtem el, miért nem szóltál neki?
Ismerd el, hogy csak dacból tetted!
Őt hibáztatod azért, ami az anyáddal történt.
Szóval bosszúálló és engedetlen vagyok, de mégsem szóltál neki.
Tudni akarod, miért nem mondtam el neki?
Mindketten tudjuk, hogy azonnal a druidákhoz menne,
a druidák pedig elevenen megnyúznának.
Mindketten tudjuk, hogy megérdemelném.
A druidák tévedhetetlenek. Az istenek akaratát közvetítik.
Ezért vágtad le a férjed golyóit, akit a druidák választottak?
Te mégis engedelmeskedtél nekik.
Amena igazi kígyó, végtelen a hatalomvágya.
A törzsem kedvéért vettem el. A népemért mindent feláldozok.
Ahogy te is a tiédért.
- Köszönöm. - Mit?
Hogy ezt mondtad. Az életem megmentését. Hogy hallgatsz.
Nem vagy itt régen, de máris rengeteg dologgal vagyok az adósod.
Gondosan szemmel tartod?
A kérdés csak az, kit.
Adnék egy tanácsot. Tartsd szemmel a férjedet.
Te tényleg nem bízol senkiben, aki nem az anyád csecsét szopta.
Beismerem. Megbízom a saját véremben, néha a feleségemben,
de sosem fogok megbízni egy gallban.
Csak szólok, hogy nem felejtettünk el,
de most elég sok fontos problémánk van.
Köszönöm a tájékoztatást, de nem ezért jöttél, igaz?
Azért jöttél, mert megidéztelek.
- Pontosan hogy idéztél meg? - Ugyan már, jól tudod, ki vagyok!
Ania, esküdt ellenségünk, Antedia unokahúga.
Tényleg nem tudod, igaz?
Bár az is igaz, a jóslat nem utal arra, hogy tudnod kell.
A jóslat?
Ania a földi nevem, de az igazság az,
hogy valami más vagyok. Valami sokkal, sokkal hatalmasabb.
- És ki is lennél? - Brenna.
A háború istennője?
És az álmoké meg a kutaké. Tudtad, nem?
- Nézd, hosszú napom volt... - Brennának négy arca van.
Víz, tűz, levegő, föld. Én a földi formája vagyok.
Azt hittem, hogy egy regni hercegnőt ejtettem foglyul,
miközben egy halhatatlan istennő a foglyom.
Ne hibáztasd magad! Ez így volt megírva.
- Mármint a jóslatban? - Pontosan.
Velem kell hálnod.
A jóslat szerint Brennát meg fogja menteni...
egy aranyhajú halandó,
és együtt egész panteonnyi istent nemzenek,
hogy aztán ezer évig uralják a mennyeket.
Értem.
Ez a végzeted. Az istenek kegyesek lesznek veled.
Az anyám, Danu, eláraszt szerencsével téged...
és a törzsedet, az idők végezetéig.
Nos, talán ráérek öt percet.
Segítség!
Segítség! Segítsetek!
Segítség!
Tábort bontottunk, és észak felé haladtunk az erdőben,
amikor rajtunk ütöttek.
Hirtelen vettek körbe.
- Hányan voltak? - Két tucatnyian, talán többen.
Hányan estek el?
Hárman biztosan, azt láttam, de... szerintem senki sem élte túl.
Téged kivéve.
Milyen régen történt ez?
Napfelkelte után. Talán valamivel később.
- Kilenc mérföldre innen. - Olyasmi.
A tábornok visszatéréséig semmit se mondj az embereknek.
Összecsapás volt, elszakadtál az egységedtől, visszajöttél.
- Megértetted? - Értettem, uram.
Vidd őt magaddal! Hozzátok rendbe, a fájdalomra kapjon bort.
Köszönöm, prefektus. Köszönöm, uram.
Hol a pokolban vagy, Aulus?
A picsába!
Jól vagy?
Nem tudok aludni. Amint lehunyom a szemem, Islene-t és Caitet látom.
Tudod, mi történik velem éjjel?
Arról álmodom, hogy belehugyozok annak a rohadéknak a koponyájába.
Lehet, hogy egyszer kipróbálom.
Te!
Gyere ide!
A szeretőddel beszélgettél. Mit mondtál neki?
Semmit, uram.
Ostobának nézel? Áruld el, mit mondtál!
Semmit se mondtam.
Állj fel ügyesen, szépfiú!
- Kérlek, uram... - Felkelni!
- Könyörülj... - "Kérlek, uram, könyörülj!"
Uram, ez a rabszolga megtámadta Tiberiust.
Vigyétek be!
Gondolkodtam, és érdekelne, miért jöttetek vissza ide.
Itt hevernek az őseitek csontjai, temetetlenül, megszenteletlenül...
A szellemük örökre itt bolyong, elátkozva.
Most komolyan, ki szeretne még egy adagot ebből?
Az őseim hamvai Szicíliában nyugszanak, a családi sírboltban.
Igen, de az előző partraszállásotok nem alakult jól.
Úgy értem, maga a természet állt bosszút rajtatok.
Óriási vihar pusztította el a hajókat és a katonákat.
És? Nem volt szerencsénk az időjárással. Most nem lesz ilyen.
Gondold csak ezt, Decimus.
Honnan tudod a nevem?
Decimus Sentus vagy, Szicíliából.
A családod kecskéket tart, de te utálod a kis dögöket,
ezért beálltál a hadseregbe.
Ezt kitől hallottad?
Ő mondta el, amíg kakáltál.
- Én aztán nem! - Nyugodj meg! Philo Rómából,
aki nem igazán tudja, kik voltak az igazi szülei,
és koldus szegényen nőtt fel egy szajhákkal teli házban.
Tudod, Decimus azt gondolja, az anyád is közéjük tartozott.
De nincs bizonyítéka rá. Ez csak elmélet.
Mi a szar ez? Az anyám nem volt szajha.
- Nem, de észszerű a feltételezés. - Kapd be!
Én kapjam be? Kapd be te, a szajha anyáddal együtt!
Fiúk, ne csináljátok ezt! Barátok vagytok.
- Mondd még egyszer! - Fogd be...
Ne! Nincs bizonyítékod arra, hogy Philo anyja szajha volt.
Semmilyen bizonyítékod sincs rá.
Most nagyon jól figyeljetek rám!
Mutatok nektek valamit.
Látjátok ezt a kavicsot? Nagyon különleges kavics.
Úgy hívják... A Nagy... A Nagy Kavics.
- Szép, igaz? - Gyönyörű.
- Gyönyörű és sima. - Igen.
Nézzétek tovább!
Na, most, mit éreztek?
- Nyugalmat. - Boldogságot.
- Nagyszerű. - Nagy Kavics.
Nagy Kavics.
Nagyszerű. Helyes.
Most elmondom, mit csinálunk.
Először is eloldoztok.
Utána barátokként utazunk tovább,
és megmutatjátok a táborotokat.
Mit szóltok hozzá? Megegyeztünk?
Miért támadtad meg a centuriómat?
Mert olyan kedvem volt.
Egyszerűen... olyan kedved volt.
A halottaink már várnak rátok, és ezt te is tudod.
Tudod, mit látok, amikor a szemedbe nézek? Félelmet.
Mondd csak, mit látsz, amikor az enyémbe nézel?
Nos...
Nézzük meg!
Ezzel most adtál egy ötletet.
A pokolba a betolakodókkal!
Halál a betolakodókra!
Cait...
Nos hát,... nézzük meg közelebbről azokat a szemeket!
Íme a lázadó!
Váltságdíjért kiváltanak. Egy római élve többet ér, mint holtan.
Galliában ezer talentumot ajánlottunk egyetlen katonáért.
Fatálon küldték vissza a szívét.
Akkor miért élünk még?
Mert információkat akarnak.
Mindent megtesznek, hogy megszerezzék,
nekünk pedig mindent meg kell tennünk, hogy ezt megakadályozzuk.
Menni fog.
Nem lehet benned kétség. Semmilyen.
Nem félek. Semmilyen csatában, semmilyen harcmezőn.
Bármilyen erős is az ember, minden férfi elér ahhoz a folyóhoz,
amelyen már nem tud átkelni.
Vágd ki a nyelvem!
Nincs késem.
Ha sikerül visszatérned Rómába, elmondod a családomnak?
Az lesz az első dolgom.
Meg akartuk ölni Vespasianust. Sorsot húztunk.
Ez most nem fontos.
- Szégyent hoztam a légiómra. - Nem.
A bátorságod mindent jóvá tesz. Becsülettel halsz meg.
Köszönöm, testvérem!
A barátomnak nem volt kedve beszélgetni.
De neked van.
Nincs.
Nos, ez majd elválik.
Bajod esett? Hol vannak a testőreid?
- Nem tértek vissza? - Nem.
Hol van Vespasianus?
Halott. A felderítőinket lerohanták.
Mind meghaltak. Egy kivételével.
Ki élte túl?
Egy közlegény, de nem hiszem el a történetét.
Akár rajtaütés volt, akár lázadás, a többiek halottak vagy foglyok.
Ez mi?
Lényegtelen. Hol a francban voltál?
Öt percig nem vagyok itt...
- Mi ez az egész? - Meglátogattam a druidákat.
Hány hajó?
Szóval nincs semmilyen mondanivalód?
Hogy van a lányod?
Mi?
Az a szép... A vörös hajú.
Eljött hozzánk.
Mondd meg neki, hogy a tábornok üdvözletét küldi.
Apám!
Tudtál erről?
Nem, apám.
Mondd, hogy a római hazudott! Csak el akarta terelni a figyelmem.
Igazat beszél.
Gyerekkorod óta semmibe vettél,
de a szeretetem legyőzte a gyűlöleted, a dacod,
viszont most már látom, hogy nem szeretet, hanem gyengeség volt.
Üzentem Verannak, a druidának. A sorsodról a druidák döntenek.
A kezükben van az életed, a lelked.
Tehát prédául dobsz eléjük.
Mindezt magadnak köszönheted. Az anyád példáját követed,
és ezt már régen elhatároztad.
Tévedsz, apám. Nem gyűlöllek.
Jó ember vagy, de elvakít a hited.
Nem téged gyűlöllek, hanem a druidákat.
Azért mondod ezt, hogy ezerszer mélyebb legyen a seb.
Azért mondom, mert ez az igazság.
Szóval jöjjenek csak, ítéljenek el,
és amikor széttépik a húsomat, azt teszem, amit az anyám is tett.
A szemedbe nézek, hogy tudd,
nem vádollak, nem gyűlöllek,
és nem félek a vak, őrült káosztól, amit igazságnak nevezel.
Őrök!
Tudd, bárhogy is döntenek a druidák,
számomra halott vagy.
Tudd, bárhogy is döntenek a druidák,
szeretlek. Ugyanúgy, ahogy az anyám is szeretett.
Nahát, micsoda meglepetés!
A következő szavad az utolsó lesz.
Nem, pajtás, komolyan mondtam. Nincs nálad jobb barát.
Nem igaz, pajtás. Nálad nincs jobb.
Figyelj, jól mondtad. Az anyám szajha volt.
Nos, ettől még... ettől még az anyád volt, és ez a lényeg.
Köszönöm, Decimus! Ez sokat jelent nekem.
Úgy tűnik, visszatért a tábornok.
Tessék!
Köszönöm, barátom! Nagyon kellemes.
Most pedig a körre fogunk összpontosítani,
mert fontos dolgot mondok.
Nézzétek tovább!
Mondom a tervet. Figyeltek?
- Csupa fül vagyok. - Helyes.
Alkonyatig várunk. Akkor újra megkötöztök,
és bemegyünk a táborba,
a tábornok sátrába.
Egyszerű.
Helyes. Szóval kém vagyok, fontos információkat...
- Mit akarsz? - Ki ez?
- Segítened kell. - Tűnés, nem látod, hogy dolgom van?
- Megijeszt. - Menj innen!
Semmi baj, a lány nem számít. Üljetek le, nincs semmi baj!
Összpontosítsatok a körre!
Mit láttok?
Mi történt?
A francba!
Maradjatok itt! Itt...
- Azt azonnal add vissza! - Ne gyere a közelembe!
Fogalmad sincs, mivel játszol.
- Segítened kell. - Add vissza!
- Ne gyere a közelembe! - Add vissza!
A kő ereje annyira sötét, hogy fel sem érheted ésszel.
Most. Most!
Mit tettél?
Tehát felvágod a gyomrom a köved miatt? Egy kislányt?
Van fogalmad arról, milyen hatalommal nézek szembe?
- Lokka nem játszik. - Ha meg akarod tenni, tedd meg!
Az apám a táborban van. Láttam.
Gonoszul elbántak vele.
Nem, nem...
Visszaadom a kövedet,
de ki kell hoznom onnan, mielőtt megölik.
- Kérlek, segíts! - A rohadt életbe!
El kellett volna vágnom a torkodat, amikor először találkoztunk.
Kérlek!
Fiúk, némileg változott a terv.
Miért? Minek?
Elmesélek nektek egy történetet. Az egyik régi barátomról szól,
aki a pokol legmélyebb, fortyogó bugyrából érkezett.
A neve...
A neve Pwykka.
Emlékszel a katonára, aki az üzenetet hozta?
Arra, akit élve temettettél el?
A küldöncöm. Üzenettel bocsátottam útjára.
Kiderült, hogy ügyes küldönc volt,
mert amikor odaértem, a barátaink már vártak.
Beszéltünk. Ajánlatot tettem nekik, cserébe... valamiért.
Mit ajánlottál fel nekik?
Az egyetlen dolgot, ami a természetnek fontos. Bizonyosságot.
És ők mit ajánlottak neked?
Az egyetlen dolgot, ami érdekel... A győzelmet.
Milyen áron?
Az aktuális árfolyamon, ami ebben a háborúban a bármi áront jelenti.
Hibát követtél el.
Kiszámított kockázat volt.
Az emberek így is rettegnek. Azt hiszik, kísértetekkel harcolunk.
Folyamatosan zendülés és lázadás fenyeget.
A szakadék szélén vagyunk,
te pedig átkozott varázslókkal üzletelsz.
Régóta ismerjük egymást.
Te vagy a legjobb barátom.
Soha ne kérdőjelezd meg többé a döntésemet, vagy megbánod!
Megértetted?
Igen, uram.
Tudod, mi volt Caesar tévedése?
Azt hitte, minden az erődökön, a védműveken, a számokon múlik.
A taktikán.
Nem a harcosaik levágásával lehet legyőzni őket.
A győzelemhez az isteneiket kell legyőzni.
Az isteneiket kell megölni.
Közeledik valaki!
Úgy tűnik, vendégeket kaptunk.
Fegyverbe!
Fújjatok riadót!
A picsába!
Vissza!
Mind kísértetek vagyunk. Mindannyian... Mindenki.
Mi vagyunk a holtak.
Mi vagyunk a holtak!
Ez boszorkányság. Nem tartozunk ide.
Mindannyiunkat megátkozott.
Haza kell mennünk!
Bevált, itt a lehetőség.
Menj, gyorsan! Siess!
Hol vagyok?
Mi a szar ez?
- Most magadra hagylak. - Mi?
Azt kérted, juttassalak be. Meg kell tennem valamit.
Te hoztál ide minket, most vigyél is haza!
Apám, apám, én vagyok az.
- Cait? Cait! - Itt vagyok.
Itt kell maradnod.
Hová mész? Légy óvatos!
Ne, erre nincs idő! Meneküljetek az apáddal. Siess!
- Gyere! - Siess!
Ezt ő hozta ránk! Elátkozott minket!
A tábornok!
Lépjetek hátrébb!
Aki nem akarja viszontlátni az otthonát,
lépjen elő és támadjon rám...
Jöhettek egyszerre is.
Gyertek!
Féltek?
Az isteneink megvédenek minket, én pedig megvédelek titeket.
A tábornokotok vagyok, Aulus Plautius. Római, ahogy ti is.
Nem férfiak. Nem rémült gyerekek.
Rómaiak.
Menjetek vissza a sátratokba!
Most.
Teljesítsétek a parancsomat!
Élsz, apa!
Hol van Islene? Biztonságban van?
Islene biztonságban van?
Biztonságban van, apám.
Hálát adok az isteneknek!
- Islene küldött, igaz? - Ő küldött.
Biztonságban vagyunk.
Hívattak minket.
Dicső Lokka!
Felkel a napunk.
A hangok akarata egyértelmű.
Készen állsz követni az istenek akaratát?
Ha az isteneket zavarja, hogy szeretem az anyámat,
ők többé nem az isteneim.
Fontos döntést hoztál.
Most az istenek is meghozzák a saját döntésüket.
Magyar szöveg: Vass András